FÖRSONING
ENGLAND 1935
- Jag är klar med pjäsen. - Bravo.
- Har ni sett mamma? - Hon bör vara i salongen.
Håll er undan idag, miss Briony. Vi ska förbereda en middag för tio.
- Jag hörde att du sätter upp en pjäs. - Vem har berättat?
Djungeltrumman.
- Ska du se den? - Jag tror inte att det skulle vara...
Får jag läsa den? Jag brukade läsa dina historier. Jag har sparat alla.
- Jag vill ändå se dig där. - Vi får se.
Mamma, jag behöver dig!
Makalös! Din första pjäs är makalös!
- Tror du att Leon gillar den? - Självklart.
The Trials of Arabella, av Briony Tallis.
Cee? Hur skulle det kännas att vara någon annan?
Svalare, hoppas jag.
- Jag oroar mig för pjäsen. - Den är säkert bra.
- Tänk om tvillingarna inte kan spela? - Var snäll mot dem.
Tänk om din mor hade stuckit med en karl som läser radionyheterna.
Jag kunde ha skrivit en historia åt Leon.
Om man skriver en historia så räcker det med att skriva "slott" för att se -
- tornen, skogen och byn nedanför. Men i en pjäs...
Allt beror på andra där.
- Cee? - Ja?
Varför pratar du inte med Robbie längre?
Det gör jag. Vi umgås inte så mycket bara.
Varför måste vi göra en pjäs?
- För att fira min bror Leons besök. - Jag hatar pjäser.
- Hur kan ni hata pjäser? - Är ni inte med så får ni örfilar.
- Dessutom skvallrar jag. - Du får inte örfila oss.
Vi är gäster här. Vad skulle vi vara enligt föräldrarna?
- Medgörliga. - Medgörliga.
Just det, medgörliga.
Vad handlar pjäsen om?
Den handlar om...
...hur bra kärleken är, men att man måste vara varsam.
Du ska förstås spela Arabella. Annars kanske jag kan få spela henne?
Snälla, säg ja. Det skulle vara det första roliga på månader.
Okej, då.
- Jag antar att vi börjar med att läsa. - Om du är Arabella så regisserar jag.
Ursäkta.
Jag börjar med prologen.
"Prolog."
"Det här är berättelsen om hur spontana Arabella rymde med en grabb."
"Hennes föräldrar sörjde att se sin förstfödda försvinna till Eastbourne."
Ja?
- Jag tänkte se på. - Repetitionerna är tyvärr privata.
Du kan se pjäsen ikväll.
- Då måste jag jobba. - Jag beklagar, Danny.
Kan vi simma nu? Ja, ja, ja!
- Vi har inte tid med det! - Cecilia låter oss göra det!
En halvtimmesrast gör oss nog gott.
Cecilia? Cecilia!
Cecilia!
Cecilia! Cecilia, Cecilia. Får vi simma?
Varför inte. Stanna där ni bottnar.
Rullar du en åt mig?
- Vackert väder. - Visst, men det är för varmt.
Njuter du av boken? Den blir bättre.
Jag föredrar Fielding.
Mer passion där.
- Visste du att Leon kommer hit idag? - Jag hörde det.
Han har med sig Paul Marshall, chokladmiljonären.
- Är blommorna till honom? - Varför inte?
Leon säger att han är charmig.
Pappsen ringde. Han säger att du tänkte bli läkare. Ytterligare sex års studier.
- Hur blir man annars läkare? - Med docentstipendium.
Jag ska betala tillbaka din far.
Det var inte så jag menade.
- Jag kan hjälpa dig. Ta blommorna. - Jag klarar mig!
Ldiot.
- Den där är värd jättemycket! - Inte nu längre.
Försiktigt!
Jag...
Hej, Robbie!
Han behöver ingen uppmuntran.
Cee?
Mor?
- Var är alla, Danny? - Jag vet inte, sir.
Jag vill ha en drink.
- Vill du ha något? - Gärna.
- Whisky? - Ja.
Jag har saknat dig. Jag håller på att få lappsjuka här.
- Det här är min syster, Cecilia. - Jag har hört mycket om dig.
- Detsamma. - Var ska han få bo?
I blå rummet. Mamma vilar. Hon har migrän.
Föga överraskande, i den här hettan.
Det stora rummet bredvid barnrummet.
- Stannar pappsen i stan? - Ja, de har mycket att göra.
- Ska vi inte spela pjäsen? - Nej.
- Varför inte? - Jag vet inte.
Jag trivs inte här.
Ett nytt märke ställer alltid till besvär med ny marknadsföring.
Ibland måste smaken ändras.
Största utmaningen nu är huruvida vi ska lansera den nya Amo Bar.
Army Amo. Fattar du, skicka Amo?
Min källa på ministeriet är pålitlig. Chansen är stor att vi får med den -
- i standardransonen. I så fall måste vi öppna tre fabriker till.
Fler om rekryteringen drar igång, vilket den säkert gör om inte Hitler lugnar sig.
Det är lika troligt som att han skulle köpa aktier i Marks and Spencer's.
- Den här är inte god. - Jag gör en drink med krossad is...
...rom och smält mörk choklad. Den är smaskens.
- Gissa vem vi träffade på vägen? - Robbie.
- Jag bad honom komma ikväll. - Du måste skoja!
Robbie, husmors son, vars far stack för 20 år sen -
- fick stipendium på läroverket, sen betalade pappsen Cambridgestudierna -
- där han studerade samtidigt som Cee. Hon pratade knappt med honom på tre år.
- Hon lät honom inte komma i närheten. - Någon som har en cigarett?
Jag vet inte varför han påtar i jorden.
Han tänkte läsa till läkare.
Har pappsen godkänt det?
Du borde be honom att inte komma.
Varför? Har något hänt?
Men herregud.
När får vi åka hem?
Vi kan inte åka hem. De är skilda.
- Hur törs du säga så?! - Det är ju sant!
Du får aldrig mer säga så!
- Vad ska vi göra nu då? - Det brukar jag fråga mig med.
Jag heter Paul Marshall. Ni måste vara kusinerna från norr.
- Vad heter ni? - Pierrot.
- Jackson. - Vilka fantastiska namn.
- Känner du våra föräldrar? - Jag har läst om dem.
- Vad har du läst om dem? - Den vanliga smörjan.
Tala inte om det inför barnen.
Era föräldrar är underbara människor som älskar er och tänker på er.
Trevliga byxor.
- Jag köpte dem när vi såg en show. - Vilken show?
- Hamlet. - Aha, "att vara eller inte vara."
Jag gillar dina skor.
Köpta på Duckers. De gör en trägrej med samma form som foten.
De sparar den.
Jag är hungrig. När är middagen?
Jag kanske kan hjälpa till om ni kan gissa vad jag jobbar med.
- Du äger en chokladfabrik. - Alla vet det.
Så då gissade ni inte, alltså?
En sån här kommer att ligga i de Brittiska soldaternas packning.
- Sockerhölje så att den inte smälter. - Varför får de gratis godis?
- För att de slåss för sitt land. - Pappa säger att det inte blir krig.
Din pappa har fel.
- Vi kallar den Army Amo. - Amo, amas, amat.
Toppbetyg.
Det är tråkigt hur allt slutar med "o". "Polo" och "Aero".
Det låter som om ni inte vill ha den. Jag ger den till er syster då.
Bit.
Man måste bita.
Prinsessan kände väl till sin hänsynslösa ondska.
Men det gjorde det inte lättare att övervinna kärleken till sir Romulus.
Prinsessan kände direkt att den rödhåriga inte gick att lita på.
När hans myndling dök för att leta efter den förtrollade bägaren -
- tvinnade sir Romulus sin mustasch.
Sir Romulus red med sina två följe- slagare norrut, mot det skinande havet.
Hans heroiska sätt och tapperheten i hans röst...
Ingen kunde ana det mörker som doldes i sir Romulus Turnbulls hjärta.
Han var världens farligaste man.
"Kära Cecilia, jag tänkte skriva och be om ursäkt för mitt okänsliga uppförande."
"Ursäkta om det verkar konstigt, men jag..."
Cecilia, du får tycka att jag är galen, som jag betedde mig i eftermiddags.
Jag känner mig fånig i din närhet och jag kan inte skylla det på värmen.
"Kan du förlåta mig?"
"Robbie."
- Ska du ut? - Leon bjöd upp mig på middag.
Så det är därför jag har putsat silver hela eftermiddagen.
Jag ska tänka på dig när jag speglar mig i skeden.
Du är inte lik din far alls. Inte alls.
Det är för att jag är din. Jag kommer hem sent.
Dina skjortor hänger på övervåningen.
- Min son? - Ja?
Det var inget.
Briony! Är det du?
Går det bra?
Kan du göra mig en tjänst?
Kan du springa före och ge den här till Cee?
Det skulle kännas fånigt att ge henne den personligen.
Briony.
Briony!
F i t t a
Jag antar att han anses lämplig.
Han tycker att han är oemotståndlig, fast han har hår i öronen.
Han skulle säkert få massvis med högljudda tröga söner.
- Han är faktiskt ett rätt okej kap. - Det säger du om alla.
- Är det inte min lillasyster? - Jag skrev en pjäs för din skull.
- "The Trials of Arabella." - Vi har gott om tid.
Jag är bra på att göra röster. Vi läser den efter middagen.
Har du läst brevet, Briony?
Här, min chok-tail.
Provsmaka.
Var det inget kuvert?
Får jag komma in?
Kvällen har varit hemsk.
Tvillingarna har torterat mig.
Så hemskt.
Tusen nålar.
Ja.
De vill åka hem. De tror att jag håller kvar dem här.
Lola.
Kan jag berätta en sak? En hemsk sak?
Ja.
Vilket är det hemskaste ord du kan komma på?
Han är en sexgalning!
Vad ska Cecilia ta sig till? Du borde ringa polisen!
Han skrev att han tänkt på det hela dagen! Visa bara brevet.
Lova att inte berätta för någon.
Om han får reda på det vet man inte vad han gör.
Gå och tvätta av dig. Jag måste byta om.
Tack, Briony. Du är hygglig.
Cecilia!
- Det var ett misstag. - Briony läste det.
- Det var fel version. - Ja.
Ingen skulle få läsa det.
- Vad stod i den rätta versionen? - Den var mer formell, mindre...
- Anatomisk? - Ja.
Jag har känt det i veckor, men imorse vid fontänen...
Jag har aldrig gjort så förut.
Jag var så arg på dig och på mig själv.
Jag trodde att jag skulle bli lycklig om du skulle läsa till läkare men...
...jag vet inte hur jag kunde felbedöma mig själv så.
Att jag kunde vara så korkad.
Du vet väl vad jag pratar om?
Du visste det innan jag visste.
Varför gråter du?
- Vet du inte du? - Jo, jag vet precis.
Robbie.
Cecilia.
Jag älskar dig.
Det kommer någon.
Cecilia!
Folk satt och åt på trottoaren.
Mina föräldrar ansåg att varmt väder uppmuntrade lössläppthet.
På sommaren fick vi inte gå utomhus. De trodde att byborna skulle provoceras.
Vad säger du om det, Cee? Gör det varma vädret dig stygg?
- Nej men, du rodnar ju. - Det är bara varmt.
Lola, torka bort läppstiftet!
Du då, Briony? Vilka synder har du begått idag?
- Jag har inte gjort något. - Har ni sett till tvillingarna?
Stackarna var inte så glada.
- Det vet du inget om. - Briony. Vad är det med dig?
De är inga stackare. Se vad de gjorde med Lola.
De gjorde illa hennes arm.
Hon har rätt. Jag fick gå emellan. Det var så jag blev skadad.
- Gjorde tvillingarna det där? - Ingen skada skedd. Eller hur, Lola?
Leta reda på pojkarna, Briony. Säg till dem att middagen är klar.
- Varför ska jag gå? - Gör som du blir tillsagd.
Ett brev! Tvillingarna har rymt.
"Vi rymmer eftersom Lola är så hemsk och vi vill åka hem."
- "Det fanns ingen pjäs." - Vi letar. De kan inte ha hunnit långt.
Följ med mig, Cee.
Pierrot!
Jackson!
Pojkar!
Lola? Är du okej?
Förlåt mig.
Vem var det?
Jag såg honom.
Jag såg honom!
Visst var det han?
Vem var det?
Visst var det Robbie?
- Såg du honom? - Han är som sagt en sexgalning.
Och du vet inte ens vad som hände innan middagen.
Han antastade min syster i biblioteket. Tänk om jag inte hade kommit.
- Såg du honom? - Ja, det gjorde jag.
Han tryckte ner mig och höll för mina ögon.
- Jag kunde faktiskt inte... - Jag har känt honom hela mitt liv.
Jag såg honom.
Jag kan inte svära på det.
Jag kan det. Jag gör det.
Ring polisen. Hon behöver läkarvård också.
- Såja, raring. - Har Robbie kommit tillbaka än?
Jag har inte sett till honom.
Jag vet vem det var.
- Såg du honom? - Ja, jag såg honom.
- Som du ser mig nu? - Jag vet att det var han.
Vet du att det var han eller såg du honom?
- Jag såg honom. - Med egna ögon?
Ja, jag såg honom med egna ögon.
Bra, raring.
Jag och min bror hittade dem nere vid sjön.
Ni såg ingen annan?
Jag skulle inte tro på allt Briony säger. Hon har livlig fantasi.
Jag stack till pappa när de inte tittade. Det är sant!
- Varför då? - För att berätta för honom.
- Jag skulle inte ha öppnat det. - Nej, det skulle du inte.
Men nu har du gjort det rätta.
Någon kommer, sir.
Dags att sova. Nu.
Cecilia!
Lögnare! Lögnare! Lögnare!
NORRA FRANKRIKE FYRA ÅR SENARE
Jag sa: "Sitt där och rulla tummarna då..."
"...och vänta på att bli skjuten. Jag sticker."
Jag sköter det här.
- Vad vill han? - Han har något åt oss.
Vänta! Vi har mat. Bröd, socker och vin!
Vad gör ni här?
När reträtten startade så anföll stridsvagnarna.
Jag kom bort från min enhet.
Så det är sant att britterna retirerar.
Vi sticker i gryningen.
Vi kämpade i många år och spillde många liv. Nu är tyskarna tillbaka.
Vi kommer tillbaka.
Vi ska kasta ut dem.
Jag lovar.
Lycka till.
Hur kan det komma sig att en snobb som du som kan franska slutar som menig?
Man får inte bli officerare om man kommer från fängelset.
- Du skojar. - Inte alls.
Jag fick välja. Stanna i fängelset eller gå med i armén.
Och jag är ingen snobb.
SEX MÅNADER TIDIGARE
Förlåt att jag är sen. Jag gick vilse.
- Ska vi sätta oss? - Javisst.
- Ursäkta, jag minns inte... - Två, tack.
Var bor du?
I en liten hemsk lägenhet i Balham.
- Värdinnan är oförskämd och nyfiken. - Du är dig lik. Förutom uniformen.
Jag måste tyvärr tillbaka till sjukhuset om en halvtimme.
- Ursäkta mig. - Nej.
- Har du kontakt med din familj? - Nej, jag vägrar.
Leon väntade utanför sjukhuset förra veckan.
Du är inte skyldig mig något.
Har du inte läst mina brev?
Skulle de ha tillåtit besök så hade jag varit där varje dag!
Om allt vi har tillsammans är den där stunden i biblioteket för tre år sen...
- Jag vet inte... - Robbie, se på mig.
Se på mig!
Kom tillbaka.
Kom tillbaka till mig.
Käraste Cecilia.
Cecilia.
En kompis har en stuga vid kusten.
Vi kan låna den när du är ledig härnäst.
Vitt med blå fönsterkarmar.
Jag hoppas att bussen aldrig kommer.
Något att tänka på när du är borta.
Jag älskar dig.
Någon sate kommer att få stryk.
Älskling. Briony har fått tag i min adress och skickat ett brev.
Första överraskningen var att hon inte studerade vid Cambridge.
Hon gör sköterskepraktik på mitt gamla sjukhus.
Jag tror att hon försöker göra bot.
Hon börjar inse vad hon gjorde och vad det betydde.
Hon vill prata med mig.
Jag älskar dig. Jag väntar på dig. Kom tillbaka.
Kom tillbaka till mig.
Kom tillbaka. Kom tillbaka till mig.
Vart är vi på väg?
Jag hatar de här kängorna!
Jag hatar dem mer än alla jävla tyskar tillsammans!
Det blir tufft att ta sig till England i strumplästen.
Kom igen, klä på dig.
- Skulle du rädda mig om jag trillade i? - Självklart.
Briony!
Tack.
- Tack! Tack! Tack! - Vad oerhört korkat gjort!
- Jag ville att du skulle rädda mig. - Du kunde ha drunknat!
- Du räddade mig. - Dumma unge!
Du kunde ha haft ihjäl oss båda. Tycker du att det är kul?
Tack för att du räddade mitt liv.
Jag kommer att stå i tacksamhetsskuld.
Historien kan återupptas.
Vår historia kan återupptas. Jag fortsätter.
Tyskarna kan hänga med till South End.
Eller till Trafalgar Square. Ingen kan språket här.
"Skicka kakan" eller "Var är min handgranat?" funkar inte.
De hatar oss. Vi krigar i Frankrike och de hatar oss.
Gör mig till inrikesminister så löser jag det här direkt.
Vi har Indien och Afrika.
Tyskarna kan få Frankrike och Belgien och vad de vill ha.
Vem fan har ens varit i Polen. De vill ha utrymme. De kan få det här...
...så är saken biff!
Fundera på det.
Käraste Cecilia. Historien kan återupptas.
Den som jag planerade den där kvällspromenaden.
Jag kan åter bli mannen som gick uppklädd genom Surrey park i gryningen -
- med stolthet i livet.
Mannen som i ren passion älskade med dig i biblioteket.
Historien kan återupptas.
Jag kommer att återvända...
...hitta dig, älska dig...
...gifta mig med dig. Och leva utan skam.
Man kan känna havslukten.
Jävlar anamma!
Det är som en scen ur Bibeln.
Städa upp här nu!
Vi har nyss kommit. Vad ska vi göra?
- Inget. Vänta bara. - Var är fartygen?
Några kom igår. Luftwaffe bombade sönder dem.
Vi förlorade 3000 man. Befälhavaren vägrar ge oss luftunderstöd.
- Det är för jävligt. - Men jag förväntas komma hem.
Det finns 300000 man här. Vänta på din tur.
Du har tur som är oskadd. Vi ska lämna de skadade här.
Nej! Lita inte på en sjöman på land.
Hör ni mig?
Jag kommer hem!
Jag måste ha något att dricka.
Det stämmer. Du är blek.
Han är helt blek.
Där. Kom igen.
Jag kommer hem!
Mike!
Vänta.
Vänta här.
Slå dig ner.
Det är så varmt.
Ta av dina kängor.
Jag måste tillbaka. Jag lovade henne att ställa allt tillrätta.
Hon älskar mig och väntar på mig.
Vänta!
Vad har du gjort med kängorna?
- Mår du riktigt bra? - Ja.
Jag undrar om stranden är rätt ställe för middag.
Jag vet inte. Jag känner inte igen mig.
Det här duger.
Nej, det är längre fram.
Jag känner till en vit stuga med blå fönsterkarmar.
Så det är dit vi är på väg.
- Det ligger här någonstans. - Vi är framme.
Här, här nere.
Såja.
Ner med huvudet. Såja.
Stoppa om dig. Håll dig varm.
Ta en tugga. Var tyst, annars vill alla ha.
Försök sova lite.
Hitta dig.
Älska dig.
Gifta mig med dig.
Och leva utan skam.
Jag älskar dig. Kom tillbaka till mig.
Lite för högljutt.
- Vad då? - Du skriker.
De börjar bli griniga.
- Du ser rätt sliten ut. - Jag tänkte stanna ett tag.
Jag ska träffa någon och hon brukar alltid få vänta.
Hör på nu.
Jag var nyss ute och pissade. Gissa vad jag såg?
De börjar organisera sig på stranden.
Båtarna har återvänt och en armékille ska föra oss dit vid 07.00.
Vi är på väg hem.
Försök sova lite till och skrik inget mer.
- Okej? - Jag ska hålla tyst.
Väck mig innan sju.
Jag ska inte säga ett pip till. Jag lovar.
LONDON TRE VECKOR TIDIGARE
Hjulen ska peka inåt.
Jag såg tre som inte var det igår. Ni vet själva vem som gjorde det.
Vem hade ansvaret för filtarna idag?
Du vet inte vad du gjorde fel?
Etiketterna ska vikas in. Gör om.
Syster Tallis, till mitt kontor. Resten kan gå.
- Betyder jobbet något för er? - Ja, mycket.
Igår överfördes ni till kirurgen.
När er patient vaknade ur narkosen frågade han efter Briony. Vem är det?
- Det är jag. - Det finns ingen Briony.
Ni är Tallis. Sköterska Tallis. Förstått?
Ja, syster.
Det finns ingen Briony.
Här är BBC Home Service med nyheterna.
BEF, tillsammans med de franska allierade slåss desperat på Västfronten.
De allierade har inte splittrats och stridsmoralen är hög.
RAF fortsätter att ge understöd i nordöstra Frankrike och Belgien.
Tack. Jag kan inte klippa med vänster hand.
Mamma brukade få klippa.
Klart.
God natt.
God natt, Tallis.
Lugn! Det är bara jag!
Fiona, du skrämde slag på mig.
Så det är hit du sticker när det blir mörkt.
Jag trodde att du hade en romans.
Är det inte kallt här?
Jag älskar London.
- Tror du att allt bombas bort? - Nej.
Jag vet inte.
Skriver du om syster Drummond?
- Skriver du om mig? - Ibland.
- Får jag se? - Helst inte. Det är privat.
Varför skriver du om ingen ska få läsa?
- Den är inte klar. - Vad handlar den om?
Det är komplicerat.
Det...
Det handlar om en ung och dum flicka som ser en sak från sitt fönster -
- som hon inte förstår. Men hon tror att hon förstår.
Jag blir nog aldrig klar.
Du är så mystisk.
Jag har aldrig varit mystisk.
Vet du vad jag bestämde ikväll?
Jag skulle aldrig gifta mig med en man som inte låg i flottan.
Här. Cecilia Tallis.
Jag tror att det här är hennes adress.
Tack.
Kära Cecilia. Släng inte det här utan att läsa det.
Som du ser på pappret är jag på St Thomas och gör min praktik.
Jag tackade nej till platsen vid Cambridge.
Jag ville göra nytta.
Det står i tidningen att armén gör strategiska tillbakadraganden.
Det är en omskrivning för reträtt.
Oavsett hur hårt och hur länge jag sliter...
...så kan jag inte fly undan vad jag gjorde och vad det betydde.
Jag börjar inse vidden av det nu.
Snälla, skriv och säg att vi kan träffas.
Din syster Briony.
- Har du det? - Vad?
Har du en hemlig pojkvän i Frankrike? Alla tror det.
- Nej, så klart inte. - Tänk att inte veta om han återvänder.
Jag har aldrig varit kär.
Aldrig? Inte ens ett svärmeri?
Jo, när jag var 10 eller 11.
Jag hoppade i floden för att se om han skulle rädda mig.
- Du retas bara. - Nej, och han räddade mig.
Men när jag sa att jag älskade honom så försvann känslan.
Något har hänt!
Ut, genast!
Robbie.
Ursäkta.
- Tallis, ni talar väl franska? - Bara skolfranska.
I säng 13 ligger en soldat. Sitt hos honom ett slag.
Gå.
Där är du ju.
Syster skickade mig för att prata lite.
Jag minns din syster.
Hon var alltid så trevlig.
Vad gör hon nu?
Hon är också sjuksköterska.
Gifte hon sig med mannen hon älskade?
- Jag minns inte hans namn. - Robbie?
Jag hoppas att det sker snart.
Robbie, just det.
Och du? Vad heter du?
Luc.
Luc Cornet.
- Och du? - Tallis.
Tallis.
Sött.
Jag minns dig nu.
Den engelska flickan.
Minns du ditt första besök i Millau?
Jag arbetade vid ugnarna med min far.
Jag hörde din accent.
Kan ni göra mig en tjänst, Tallis?
Bandagen sitter så hårt. Kan ni lossa på dem?
Självklart.
Minns ni min lillasyster, Anne?
Hon spelar fortfarande det där stycket av Debussy.
Hon ser så allvarlig ut när hon spelar.
Vad tyckte ni om våra croissanter?
De godaste i Millau.
Ja. Det beror på smöret.
Ja.
Var det därför ni kom varje dag?
För min mor tycker om dig.
Enligt henne så borde vi gifta oss till sommaren.
Jaså?
Jag hoppas att det blev bekvämare.
- Älskar du mig? - Ja.
Kan du stanna ett slag?
Jag är rädd.
- Tallis. - Briony.
Jag heter Briony.
Ställ dig upp, syster Tallis.
Tvätta blodet ur ansiktet.
Vi står i tacksamhetsskuld till flottan. Armén är obesegrad.
Modet gjorde dem obesegrade.
Det här är sagan om Dunkirk.
Ett namn som för evigt kommer att stå i historieböckerna.
Under en rundtur ses här drottning Elizabeth på besök i en chokladfabrik.
Godismagnaten och arméns vän Paul Marshall visade drottningen runt.
- I fabriken, tillsammans med sin blivande fru, miss Lola Quincey.
Visst är de söta.
Fortsätt leverera godis. Våra pojkar är gottegrisar.
För det andra, för att gottgöra synd och undvika otukt -
- så ska de som inte ska leva i kyskhet -
- få gifta sig och fortsätta vara medlemmar i Kristi kropp.
För det tredje, som en prövning för samhället, den hjälp och tröst -
- som den ene bör ha till den andre.
Jag såg honom.
Så, om någon vet någon anledning -
- till varför de inte ska få vigas tillsammans...
Jag vet att det var han.
...tala nu eller tig för evigt.
Jag såg honom med egna ögon.
Släpp fram henne. De ska till landet idag. Första gången utanför London.
- Hoppas att de får en snäll familj. - De vet inte vad de ger sig in på.
Kom igen.
Jag söker miss Tallis. Cecilia Tallis.
Är hon hemma?
Tallis! Dörren!
Jag skrev, men du svarade inte.
Jag måste prata med dig.
Så du är distriktssköterska nu?
Tack.
- Jag vill ändra mitt vittnesmål, Cee. - Kalla mig inte det!
Snälla, kalla mig inte det.
- Jag förväntar mig inte att bli förlåten. - Det kommer jag inte att göra.
Du är ett opålitligt vittne. De öppnar aldrig fallet.
Jag kan ju berätta vad jag såg för mamma, pappa och Leon.
- Varför gör du inte det? - Jag ville träffa dig först.
De vill inte höra mer om det.
Alla de här tråkigheterna hör till det förgångna.
Jag måste sticka.
Ursäkta mig.
Han sover så djupt.
- Vad gör hon här? - Hon ville prata med mig.
- Om vad då? - Det hemska jag gjorde.
Jag ska vara uppriktig.
Jag slits mellan tanken på att bryta din nacke och att kasta ner dig för trappan.
Vet du hur det är i fängelset?
Njöt du av att tänka på mig inlåst? Ändå gjorde du inget åt det.
Tror du att jag antastade din kusin? Trodde du det då?
- Både och. - Varför är du så säker nu?
Har du växt upp? Hur gammal är man när man vet vad som är rätt och fel?
Är du 18 nu? Måste man vara 18 innan man avslöjar sin lögn?
Visste du att det finns soldater som är 18?
Då brydde du dig inte om sanningen. Ni trodde, trots min utbildning -
- att jag inte gick att lita på!
Tack vare dig blev jag kastad till vargarna!
Kom tillbaka.
Kom tillbaka till mig.
Briony.
Vi har ont om tid.
Robbie ska anmäla sig senast sex och han har ett tåg att passa.
Sätt dig.
Det finns några saker som du ska göra för oss.
Berätta för dina föräldrar så snart du kan och övertyga dem om att du ljög.
Träffa en advokat, skriv ett uttalande, få det bevittnat och skicka kopior hit.
Skriv ett detaljerat brev om vad som hände.
Försök att minnas allt som Danny Hardman gjorde då.
Det var inte Danny Hardman. Det var Leons vän, Marshall.
- Jag tror dig inte. - De har nyss gift sig.
Lola kan inte vittna mot honom nu.
Han är immun.
Jag är så ledsen för all smärta jag orsakat.
Jag är så ledsen.
Gör som vi bad dig.
Skriv ner hela sanningen. Utan förskönande adjektiv.
Låt oss sen vara.
Jag lovar.
Ursäkta. Kan vi ta en paus?
- Självklart. Är något på tok? - Jag behöver en stund för mig själv.
...stund för mig själv.
Briony Tallis, din tjugoförsta roman heter Försoning, den...
Briony?
Ursäkta. Kan vi ta en paus?
Briony Tallis, jag skulle vilja prata om din nya roman, Försoning -
- som släpps i samband med din födelsedag.
- Det är din tjugoförsta roman... - Det är min sista roman.
Tänker du lägga av?
Jag är döende.
Min läkare säger att jag har något som kallas vaskulär demens -
- som egentligen är en kontinuerlig serie av små slaganfall.
Hjärnan stängs sakta av. Man tappar ord och minnet -
- som man behöver som författare.
Det var därför jag äntligen kunde skriva boken. Jag var tvungen.
Och det är därför den är den sista.
Konstigt nog...
...skulle man kunna kalla den min första.
Jag skrev många utkast redan på sjukhuset under kriget.
Jag kunde bara inte förmå mig att skriva den.
Romanen är självbiografisk?
Jag har inte ens ändrat några namn.
Var det problemet?
Nej.
Jag hade länge bestämt mig för att säga sanningen.
Utan rim och förskönande ord.
Jag tror...
Du har läst boken. Du förstår varför.
Jag har fått vittnesmål om allt jag inte sett med egna ögon.
Fängelset, evakueringen av Dunkirk, allt.
Men ärligheten blev skoningslös.
Jag kunde inte se vad som skulle bli bättre av det.
Av vad? Ärlighet?
Ärlighet.
Eller av verkligheten.
För faktum är...
Jag var för feg för att träffa min syster i juni 1940.
Jag reste aldrig till Balham.
Scenen där jag erkänner för dem är påhittad.
Det kunde aldrig ha hänt.
Eftersom...
...Robbie Turner dog av blodförgiftning...
...den första juni 1940...
...evakueringens sista dag.
Adjö, kompis.
Och jag fick aldrig ställa saker tillrätta med min syster Cecilia...
...eftersom hon dödades den 15 oktober 1940...
...av bomben som förstörde vattenrören ovanför Balhams tunnelbanestation.
Så...
Min syster och Robbie fick inte den tid ihop...
...som de längtade efter och förtjänade.
Och som jag sen dess...
Som jag sen dess känt som om jag har förhindrat.
Vilket hopp...
...eller tillfredställelse skulle läsaren känna av ett sådant slut?
Så i boken ville jag ge Robbie och Cecilia det de hade förlorat.
Jag vill inte se det här som svaghet eller som en undanflykt...
...utan en sista snäll handling.
Jag gav dem lycka.
SLUT Översatt av aTerFalleT